Hvordan skal jeg takke deg? Jeg gikk rett inn i gasslykten.
Jeg må gå. Kona legger seg ikke før jeg kommer hjem.
- Hvor lenge hardere vært gift? - Elleve år.
- Jeg vil også være gift. - Det høres ut som du mener det.
- Det gjør jeg. - Ja, det har sine fordeler.
Men i begynnelsen kunne jeg se på henne og lure på-
- hvordan jeg skulle bli fri fra henne. Jeg vet ikke hvorfor jeg tenkte sånn.
- Kanskje en vilje til å være fri? - Ja...
Vi møttes på et ball. Jeg måtte slite for å bli kjent med henne.
Hun var uerfaren, og du vet hvordan det er i Paris.
I Paris fins det nok flere jomfruer enn på noe annet sted.
Men ikke misforstå meg. Det var ikke derfor...
- Hvorfor, i så fall? - Vi hadde det hyggelig sammen.
Jeg kjenner deg ikke, og vi ses nok aldri igjen, -
- men jeg kan like gjerne være ærlig.
Det gjør godt å lette hjertet sitt for en fremmed iblant.
Det har du rett i.
Jeg fikk følelser for henne, det hadde aldri hendt før.
Vi møttes i ett år, og plutselig en dag kjøpte jeg en forlovelsesring.
- Sånn går det alltid. - Nei, ikke alltid.
Jeg ble forelsket da vi hadde vært gift i to år.
Hun hadde akkurat født vårt tredje barnet.
Jeg sto ved sengen hennes. Jeg så på henne og babyen-
- og det varda det begynte.
- Hvor mange barn har dere nå? - Tre.
- Tre er passe. - Ja. Det er fantastiske barn.
Jeg skal inn her. Adjø!
- Ta vare på deg selv! - Det skal jeg gjøre. Takk! Lykke til!
- Hei, Edouard! - Kall meg Charlie! Vent der.
Du er morsom! Vi har ikke møtt hverandre på fire år, -
- men du hilser som om jeg bare har gått en runde rundt kvartalet.
- Jeg gikk inn i en stolpe. - Jager de deg?
Ikke politiet, da hadde jeg ikke blandet deg inn.
Jeg vil overhodet ikke bli innblandet i noe!
- Fido må ha vokst siden sist. - Ja.
- Og pengene ruller inn? - Jeg klarer meg.
Men jeg vil ikke bli innblandet i noe.
- Hvordan er det med familien? - De gamle har det bra.
- Og Richard? - Han er i farten som vanlig.
Men vi savner deg og Fido. Så jeg tenkte nettopp...
Da du ble forfulgt?
Du må hjelpe meg, jeg er i en ordentlig knipe.
Og så tenkte du på meg? Hvem jager deg?
To gutter. Vi gjorde innbrudd. De, jeg og Richard.
De ville prøve å lure oss, så vi ga blaffen i å dele-
- og dumpet dem på veien.
- Hvordan ser de ut? - Den ene har caps, den andre hatt.
De er ikke brødre, men de er like likevel.
Og så røyker de pipe.
God kveld, Charlie. Er alt i orden?
Hvorfor kom du hit?
For å si at du kaster bort livet ditt. Det er sprøtt.
Her sitter du bak dette skrapet, i stedet for bak et konsertpiano!
- Så hva gjør du her? - Jeg kan bare være på ett sted.
En internasjonal virtuos som ikke engang kan kjøpe seg en bil.
- Det er jo helt sprøtt. - Vær stille.
Der er han! En virtuos som sitter her og tuller!
Vi må ordne et flygel med kandelabre på.
Hvor er lysene?
- Som du roper! - Da høres jeg bedre.
- De danser og vil ikke bli forstyrret. - Det er problemet.
- Slipp ham, Plyne. Han er syk. - Kjenner du ham?
Jeg trodde at jeg var tydelig. Vi sier De til hverandre!
- Jeg spurte deg hvem han er. - Han skjems nok over meg.
Han er min kjære lillebror, og han er artist.
- Og han heter Edouard. - Stille!
- Har han en bror? - Vi er fire brødre i familien!
- Hva har han betalt for å gjøre? - Spille piano!
Ikke for å fortelle livshistorien sin.
Det koster å bli kjent med noen. Man betaler for hver detalj.
Det er som å grave en brønn, jo dypere man går, desto dyrere.
Og iblant blir det så dyrt at det ikke er verdt det!
Du er tiltrekkende, det er derfor jeg begjærer deg.
I kveld bestemte jeg meg for å gifte meg.
- Du er den første jeg spør. - Skal du ikke spørre om jeg er ledig?
- Er du sammen med snømannen? - Det er ikke offisielt slutt ennå.
- Jeg vet ikke hvem du er. - Jeg er Charlies bror.
- Jeg liker Charlie. - Hva syns du om meg?
Det er fortidlig å si. Unnskyld, kundene venter!
- Er brystene mine interessante? - Jeg er lege.
- Det er ingen klasse overfolk i kveld. - Det var bedre i forgårs.
Se der!
Interessant! Eller underlig?
Vi ses senere, Charlie.
Nå er de her! Nå er jeg ferdig!
Døra er der borte! Kom igjen!
De ville nok ikke slåss, men prate forretninger med ham.
Hva slags forretninger, vet man når det gjelder brødrene.
Chico roter det alltid til for seg selv. Ønsk ham lykke til!
Lykke til!
God kveld!
- Som hun glor på deg! - Hvem da?
- Lena. Bare så du vet det. - Takk, men nei takk.
Synd at du føler det sånn, meg får hun gjerne se på på den måten.
- Jeg bør kanskje holde meg unna... - Jeg er ikke hennes type.
Jeg er nok ingens type.
Sånn ja.
Jeg er en tjukkas, og har ingenting som kompenserer det.
- Kanskje det er skjoldbruskkjertelen? - Nei, jeg spiser for mye.
Kvinner er ikke farlige.
Det der tror du ikke på selv. Jeg så hvordan du siklet.
- Og? - Jeg vet hva problemet ditt er.
- Du er sjenert og du er redd. - Jaså?
Har jeg rett?
Jeg er redd...
Pokker, jeg er redd!
Hvordan er det med deg?
Jeg er redd.
Hvem var de karene?
Aner ikke.
Jeg skal legge meg. Hva skal man ellers gjøre?
Hallo? Monsieur Charlie!
- Kan du låne meg penger til i morgen? - Absolutt.
- Her! - Takk!
Gå sammen med meg, så slipper jeg å gå alene om kvelden, monsieur Charlie.
Si Charlie!
Ja vel, hvis du sier Lena.
- Hvorfor Lena? - Hélene blir Hélena, blir Lena.
Hun syns nok at stillheten din er merkelig. Si noe, hva som helst.
Hun forstår kanskje at stillhet skapersamhørighet.
Hun er ikke den pratsomme typen, men alvorlig.
For at hun skal le, må man si noe virkelig morsomt.
- Hva er det? - Grimasen din.
- Kjenner du de som jaget broren din? - Nei, hvordan det?
De følger etter oss. Se i pudderdåsen min!
- Hvor ble de av? - De løp nok inn her...
Helsike! Jeg går hjem i stedet.
Kom!
Hadde hun ikke vært interessert, ville hun holdt avstand...
Så hun er med på det. Med på hva? Et mysterium.
Foreslå en drink, så vinnerdutid. Gå ikke glipp av sjansen.
"Vi taren drink. Det er en ordre." Nei, noe mykere.
"Du er sikkert tørst...?"
Skal vi ta en drink? Nei men...
Det var like bra. Tenk på noe annet. Art Tatum, har han talert?
Erroll Garner. Han har talent. Og Junie Manse? Aner ikke.
Charlie? Det er Clarisse.
Sover du fremdeles uten pyjamas?
Ja, det er bedre!
Det får meg til å tenke på mitt gamle skjelettnummer.
Jeg lå i en kiste, og det så ut som om man så skjelettet mitt.
Til og med leger gikk på det. Så skadet jeg ankelen.
- Det er tøft å være artist. - Skal jeg bli? Du kan få kreditt.
- Nei, takk. - Så la være. Da går jeg.
Ikke bli sur. Ta av deg kjolen, selv om den er fin.
Jeg har bare fine klær. Med denne får jeg mye jobb.
Jeg er aldri underlegen i forhold til kundene.
"Hvor mye koster det?" "3 000. Passer det ikke, så gå."
Jeg prøver ikke å overtale noen. Jeg går bak her.
- Så jeg ikke får noen ideer. - Jeg liker fine klær.
- Har jeg ikke fine klær? - Ja, det er fint.
Jo, jeg lover!
Jentene lurer på hvor jeg kjøper klær. Disse kostet bare 400 per stykk.
Jeg vil ikke se trusene dine! Jeg er puritaner.
Puritaner?! Snarere sprø.
- Ble du sur nå, guttebass? Er du sur? - Nei, guttebass er trett.
De sa nettopp på tv at alle guttebasser er trøtte.
Og så liker jeg bare bomullstruser.
Tv er som kino bare at man blir hjemme
Flytt deg!
Sånn ser det ut på kino!
- Jeg så "North to Alaska" i dag. - Var den bra?
John Wayne viser at amerikanerne vil ha fred.
- De er akkurat som meg! - Tuller du med meg?
Få en blås...
Nei! Din rakker!
- Og du skal være sjenert?! - Sjenerte folk kan være veldig frekke.
Clarisse! Gå inn til deg selv! Fido våkner!
- Jeg duger bare til å lage middag. - Ikke begynn nå! Gi meg buksene!
- Hva ser du på? - Ingenting.
Drar du opp glidelåsen?
Hjem med deg nå! Vi ses i kveld!
Fido! Du må våkne nå!
Skynd deg! Du kommer for sent.
Vi ses i kveld, Charlie!
Hei Charlie! Jeg heter Ernest og dette er Momo.
- Hopp inn! - Jeg går.
Den trengs ikke. Han vet at du har en.
Så vis den fram. Vil du gå inn, nå?
- Hva tror du, Momo? - Han virker hard.
Du virker hard. Holder ikke 50000?
- Han tror nok ikke at vi har gryn. - Vis ham dem.
Det virker dumt å gå rundt med de der.
- Som du snakker! - Han vil ikke ha penger.
Vi vil prate med ham, ikke skade ham.
- Hvem da? - Du vet hvem vi mener! Din bror Chico!
Og du skal føre oss til ham på gården.
- Han er kanskje ikke der. - Det tror jeg nok.
Sett deg bak sammen med ham. Nå kommer vårvenninne, madame Charlie.
- Dere kjenner vel hverandre? - Hvor skal vi?
- Spør mannen din! - Han er ikke mannen min.
- Til broren hans Chico. - Han med det blå øyet?
De visste at han er broren min, og hvor vi to bor.
- Hvem har sagt det? - Jeg tror jeg vet det...
I morges tok vi en drink med han som eier baren din.
50000, det blir 25000 per stykk for adressene deres.
Han var grådig og mistenksom. Telte hver eneste seddel.
- Plyne er et svin! - Se opp, Ernest!
- Hvem er det som kjører? - Du, men se opp likevel!
Ja, vi må tenke på gisselet vårt.
Du hadde kunnet kjøre forbi der! Trykk inn gassen!
- Bare jeg hadde rattet! - Rundt halsen?!
Jeg kjørerfaktisk veldig bra.
Jeg kan gjøre hva som helst med en bil.
- Bortsett å kjøre forbi. - Vil du at jeg blir sint?
Slutt å se på jenter og se hvor du kjører før du kjører på noen.
Da får jeg hevnet faren min, for han ble påkjørt da han gikk over gaten.
Han så ikke på bilene, men på en jente med for kort kjole.
- Da ble han påkjørt. - For en fæl fyr!
Jeg er stolt av ham. Jeg klarer alltid å se når vinden løfter en kjole-
- eller et bein som går på en buss. Sjokkerer jeg deg?
Slett ikke. Du er ikke den første drittsekken jeg møter.
Hør her! Uansett hva de sier, så vil de det samme!
- Hva vil de? - Det samme! Jeg er enig!
- Og de skal få! - Men jeg har ingenting imot kvinner.
- Jeg forsto det. - Jeg elsker dem alle! Som de er!
Det slitsomme er at de vil prate. Før og etterpå...
Akkurat når man vil gå!
Faren min pleide å si dette om kvinner:
"Har man sett en, har man sett alle."
Første gangen jeg ser noen, blir jeg kjempeforelsket.
Jeg vil gifte meg og få barn. Men når de åpner munnen, -
- vil jeg bli kvitt dem. - Fin innstilling.
Dessverre er det sånn jeg føler, men dere gjør alt for å hisse opp menn.
Hvorfor har dere ellers leppestift, neglelakk, behå og kjole?
Høyhælte sko og nylonstrømper? Dere kan vel ha vanlige strømper?!
Jeg liker jenter med knestrømper! En gang var alle trusene mine i vasken-
- og jeg tok min søsters silketruser. For en følelse!
Da forsto jeg hvorfor de går med dem. Og vi har jo bukser, -
- men lårene deres gnis mot hverandre hele dagen.
Hvordan er det for prestene?
Prester har lange underbukser, tosk.
Stopp! Det er rødt!
Nå blir vi tatt. La oss forklare!
Jævla dør! Hjelp til! Hva står på, konstabel?
- Hva har jeg gjort? - Slå av motoren og kom ut av bilen.
- Jeg kan forklare. - Papirene.
Han kan ikke kjøre, konstabel.
Han blir sprø så fort det er lite trafikk. Kom nå, elskling.
- Vi tar bussen. - Hva skal jeg gjøre?
- Vi ses snart! - Bra, vi venter på dere!
Da ses vi!
- De sa at vi ses snart igjen. - Slapp av.
Ikke? Har de kork i pistolene, også?
Hun tok armen min helt naturlig.
Skal vi hjem til henne?
Denne veien.
Vent, jeg går foran.
Ikke se på beina, det er uhøflig, men ikke snuble.
Se på veggen. Den er litt skitten.
Nå klunker Charlie hos Plyne, det var annerledes før.
Ikke sant, Edouard?
Før...
Unnskyld!
- Har dere créme brulée? - Nei.
Jeg forstår. Det var synd.
Jeg står til din disposisjon...
Men hvor lenge?
Unnskyld!
- Vil du ha en kaffe? - Ja, takk.
Ta denne for umaken.
Det er for mye.
Men egentligtenkte hun at det var for lite.
Vi tar ikke imot gaver fra gjestene.
- Har han spist der lenge? - I noen dager.
Jeg kjenner ham igjen.
Vet du hva jeg vil? At du slutter å jobbe på restauranten.
- Men bare pianotimene dine... - Ikke et vondt ord om dem.
- Du satte pris på dem. - Ja...
"Jeg er nok fordum til å lære det." "Slett ikke, frøken!"
"Men kanskje ikke piano." "Men det er så morsomt å spille!"
"Syns du virkelig det?" "Ja, monsieur Edouard."
- Vil du ha meg hos deg alltid? - Det er mer enn som så. Mer enn det.
For meg også.
God dag, monsieur. Jeg anbefaler dagens rett.
- Jeg heter Lars Schmeel, impresario. - Edouard Saroyan.
Du er pianist og kontaktet meg for ett år siden.
Jeg var opptatt og rakk ikke å prate med deg.
Jeg vil be om unnskyldning for det. Får jeg sette meg her?
- Vil herrene spise? - Jeg bør nok forklare.
- Dette er min kone. - Hyggelig!
Vi pleier å leke kunde og servitør.
Det er en herlig lek, for begge vinner!
- Så heldig du er! - Så hyggelig.
Kommer du på kontoret mitt i morgen?
- Hvem lærte deg å spille piano? - Zeleny.
Hvorfor er du sur? I bilen ble du plutselig stille.
Jeg ble stille siden du ikke hørte.
Du tror at jeg er glad og lar meg prate i vei, -
- mens du tenker på husholdningen og klær.
Jeg prater om hvordan konserten var, men du bryr deg ikke.
Jeg er lei av dette! Dette er ikke noe liv for en artist.
Jeg er ingen virkelig artist, men noen må tro på det for at jeg skal bli en.
Som om jeg ikke prøver! Du har pratet om det samme i ett år!
Spør man hva du syns om Hemingway, så har han platene dine.
Og den og den likte ikke konserten din-
- og hva syns den og den om deg, og så portnersken deg på tv?!
Du gjentar de samme tingene. Jeg later som om du sier det for første gang.
Syns du at det er noe liv? Det begynner å føles uverdig.
Det hadde vært bedre om du hadde vært pretensiøs og selvsikker.
Den minste kritikk gjør deg dårlig.
Jeg er ekkel bare fordi jeg er misunnelig.
Jeg vet at det du sier, er sant.
- Jeg er kanskje ikke den rette for deg. - Ikke si sånt. Det er vondt.
Du må være fornøyd, og din kone også.
Men pressekonferansen var en fiasko.
Journalistene kommer dit for å treffe deg, men du sier ikke ett ord.
Sjenerthet kan helbredes!
Heldigvis tar jeg meg av de tingene for deg. De siterer meg i dagens avis:
Lars Schmeel, Edouard Saroyans impresario, sier:
"Jeg elsker alt som er vakkert, uansett kjønn."
"Bli kvitt sjenertheten din!"
"Sjenerthet"
"Nervøsitet"
Monsieur Saroyans!
Litt nærmere! Edouard!
Nå kan jeg alltid se deg.
Takk var dette mesterverket!
- Hvordan har Theresa det? - Hun er trøtt. Hun er alltid trøtt.
- De stadige reisene? - Nei, det er min feil.
- Krangler dere? - Før kranglet vi.
- Nå er det mye verre. - Få høre...
Hun er lei av meg. Du tror det ikke...
Først trodde jeg det ikke heller.
Hun fører en stadig kamp mot noe...
Midt i en samtale kan hun snu ryggen til meg og forlate rommet.
Iblant låser hun seg inne på et annet rom for å slippe meg.
- Det er slutt mellom oss. - Har hun sagt det?
Nei, det trengs ikke.
Hun forakter meg, fordi jeg fikk suksess.
Det er en misforståelse. Gå på partyet på hotellet ditt i dag.
- Jeg kan prate med henne. - Jeg skal prøve.
Takk.
Theresa! Jeg vil at du kommer ned på cocktailpartyet.
- La meg være i fred. - Nå holder det.
- Hvorfor skriker du til meg? - Unnskyld, det var ikke meningen.
Det gjør ingenting, skrik du. Jeg gjør deg ulykkelig, hva?
Jeg vet at dette er feil, men jeg kan ikke gjøre noe med det.
Man kan man ikke stoppe natten.
Det blir bare mørkere, og det fins ingen steder å ta veien.
Det eneste jeg kan gjøre, er å ta farvel og dra min vei.
Jeg må fortelle noe... Man skal alltid tilstå.
- Tilstå? - Jeg har gjort noe fælt.
Men nå er du en anerkjent musiker, og det er jeg glad for.
Du fikk din sjanse, takket være meg.
Lars Schmeel.
Det var samme uken du skrev under på kontrakten.
Han kom til restauranten, ikke for å drikke kaffe eller spise, -
- men for å komme med et forslag.
Først forsto jeg ingenting.
Jeg spurte hva han pratet om.
Han så på meg som for å si at jeg burde forstå hva det var.
Jeg lå våken hele natten og tenkte.
Dagen etter kom han tilbake. Han gjorde som en edderkopp.
Han delte meg i to.
Som om hjertet var én ting og kroppen en annen.
Det var ikke Theresa som var sammen med ham, bare Theresas kropp.
Som om jeg ikke var der.
Jeg var sammen med deg.
Jeg fikk deg opp på scenen.
Om ettermiddagen hadde han leid et rom nær restauranten.
Og så en kveld kom du hjem og sa at du hadde skrevet kontrakt.
Han kom tilbake til restauranten som en hvilken som helst annen kunde.
Og jeg trodde at det var over, at jeg var Theresa igjen.
Men det er rart. For det man gjorde i går, er der dagen etter.
Hva ser jeg i speilet? Theresa? Din Theresa?
Nei, ikke Theresa. Ingen steder.
Jeg ser bare en skitten fille.
Det er derfor jeg ikke vil at du rører meg. Jeg er skitten.
Se på henne og gå ned på kne!
Fort, mens det ennå er tid.
Hvis du går nå, blir hun alene igjen. Ikke la henne være alene.
Pianisten Edouard Saroyans kone kastet seg ut gjennom vinduet.
Du forsvant og begynte et nytt liv. Edouard Saroyan ble Charlie Koller.
Du reiste til brødrene dine i fjellene, og ba å få ta hånd om Fido.
Du kom til Plyne ansatt for å feie bula.
I et hjørne sto det et gammelt piano.
Du så på det, gikk rundt det, og så litt til...
Og en dag spurte du Plyne om du fikk spille.
- Du? - Jeg tror jeg vet hvordan man gjør det.
Bare sett i gang. Bare det låter bra.
Hvem er Charlie Koller? Man vet bare at han er pianist.
Han tar hånd om lillebroren sin og vil være i fred.
Nå kommer folk og danser og stedet er blitt populært.
Plyne ansatte flere musikere. Victor på trommer. Han smiler alltid.
Og broren hans Francois, på kontrabass, med sine lange, hårete fingre.
Og jeg som alltid tittet på deg og du så meg ikke engang.
På fødselsdagen min kysset jeg alle for å få kysse deg.
Jeg så at du tittet på meg og jeg tittet på deg.
Hva tenkte du da vi spaserte i går kveld?
Likte du meg da du så meg?
Husker du kvelden da du sa:
"Da jeg tok armen din, var jeg redd for å virke frekk."
Jeg ville så gjerne at du skulle ta hånden min.
Jeg tror at Plyne er forelsket i deg.
Er du gal?!
Han har sagt det selv.
Han er en mann som alle andre.
Og jeg elsker deg, fordi du ikke er som alle andre.
Du spilleringen spill. Du er sjenert og respekterer kvinner.
I bunn og grunn er jeg som alle andre.
Da jeg var rik og berømt, kjente mange kvinner meg igjen.
Jeg så på dem som om jeg kledde av dem med blikket.
Siden mange så ut til å sette pris på det, ble jeg modigere.
Men om jeg møtte en fin jente som senket blikket, så skammet jeg meg.
Jeg vil ikke at noen ser sånn på moren min, kona mi eller datteren min.
Vi går til Plyne og sier opp!
Vi kan jobbe sammen. Og du blir Edouard Saroyan igjen!
- Hvorfor? - For hvem, mener du?
For min skyld. Og for din. For oss begge.
Med min fattige barndom, er jeg vant til å kjempe.
Du skal gå på auditioner og gi konserter igjen.
Charlie er død! Leve Edouard!
Vil du gå ut og kjøpe nylonstrømper til meg?
Etterpå gjør vi opp med Plyne.
Strømpebuksene heter Scandale 2 og fargen "mandarin".
Det eneste jeg krever, er at man sier ifra når det er slutt.
Men ingen har gjort det.
Når du ikke elsker meg lenger, så si det.
- Du skal få brød til å dyppe i egget. - Jeg liker plommen best.
- Kom inn! - Du har en kunde, Clarisse.
Han får komme når jeg jobber.
Si til ham at han skal gå til en annen. Det er fullt av jenter på gaten.
Han vil bare treffe mademoiselle Clarisse.
Dessuten er det en ordentlig og stilig mann.
Ja, vel. Jeg kommer.
Her er det sukker, yoghurt og frukt.
- Her er han. - Jeg kommer etterpå, Fido!
- God dag, mademoiselle. Hvor skal vi? - Denne veien, elskling.
Deg kjenner jeg igjen. Du har vært her før.
- Har du penger? - Litt...
Hva gjør du? Hvor skal du?
Kidnapper!
Bilen min!
- Skal vi si opp? - Jeg tar meg av det.
Nå kommer de!
- Er du på ferie?! - Jeg våknet sent.
Ja, og så kjørte vi en tur med bilen.
- Sammen? - Ja, sammen. Hva vil du vite?
- Alt. Han pleier å være alene. - Selv når han er sammen med noen.
Vi vil hente lønningen vår og samtidig si opp.
Ikke nok med at gjestene krangler, så skal personalet gjøre det også?
Hvor har dere vært? Jeg var urolig for de to typene fra i går.
De vet jo hvor både han og jeg bor.
- Nå forstår jeg ingenting. - Spør ham du lever sammen med.
- Sammen og sammen... - Nå holder du munn!
Mennene fra i går kom hit i dag. De fikk både min og Charlies adresse.
- Av deg? - Plyne er en tyster!
Plyne er en dritt, men han må se henne hver kveld, uten å få henne.
Selv nå når hun kjefter på ham, ser han sånn på henne.
Han er ikke så ille, han har bare mislyktes med livet sitt.
Men det skal du ikke si. Dessuten angår det deg ikke.
Sett deg på plassen din ved pianoet!
Du kan ikke gjøre noe for Plyne eller noen andre.
Ingenting spiller noen rolle lenger.
La meg snakke ferdig!
Ta det tilbake! Har du sett musklene mine? Jeg er ikke hvem som helst.
- Det er bare noe dritt. - Hun har rett! Det er bare noe dritt.
"Det er bare noe dritt". Så stygge ord i en vakker munn.
Hold munn, din gris!
- Jeg skal drepe deg! - Det skjer ikke!
- Står du her og drømmer? - La henne være i fred!
Akkurat nå er jeg ute etter deg.
Drittsekk! Har du rørt henne? Du har vanæret henne!
- Skal vi blåse i dette? - Vil du gi opp?
- Vi glemmer det. - Noen må vinne!
Jeg vil ha revansj! Ingen får tro at hun hadde rett!
Jeg elsker ikke Lena lenger etter det stygge hun sa.
Hadde hun hatt en sjel, ville hun ikke vært så vulgær. Hun er en tøyte.
Hun er verken jente eller kvinne, for kvinnen er ren og skjør.
Kvinnen er overlegen og magisk.
For meg er kvinnen alltid overlegen.
Får jeg si du til deg, Charlie?
Charlie, du skal dø.
Inn med dere. Det har skjedd en ulykke.
Det er noen som kommer. Pokker, jeg glemte lyset.
- Jeg hører politiet. Jeg går. - Han ser!
Framover!
- Ikke dytt. Jeg har bein å gå med. - Men gjør det da! Gå framover!
Kniven slapp jeg for å vise at det ikke var alvor.
Jeg holdt på å bli kvalt.
Jeg ville stikke ham i armen, så han skulle slippe.
Men han fikk den i ryggen.
- Skal vi vedde? Det holder. - Aldri. Politiet vil ha bevis.
- For dem er jeg skyldig. - Vi må forklare det til dem.
Hent Fido, før politiet rekker hjem før oss.
- Hva vil du? - Jeg ble redd.
- Jeg leter etter Fido Saroyan. - Fido er ikke her.
- Noen svin bortførte ham. - Er du full?
For en banning!
- Fido lyder som et hundenavn. - Det betyr tro.
- Var vi ikke smarte? - Du burde ikke latt døra være ulåst.
Far sa: Når det ringer på døra, gå ut fra at det er en morder.
- Er det en raner, blir du glad! - Er du flink på skolen?
- Hva er du best i? - Naturfag.
Jeg var dårlig i alt. Jeg får migrene av å arbeide.
Jeg straffes for tidligere generasjoner av arbeidsomme folk. Her.
- Jeg snuser heller. - Tobakk i nesen! Så ekkelt!
Det er godt. Særlig om morgenen. Den første prisen er best.
- Hva er det der? - En musikktenner.
Vis ham klokka di!
Den minner om når man skal legge penger på parkometeret.
Jeg har en kulepenn med trykkmekanisme og automatisk påfyll.
En tropehjelm og en dress fra London av australsk ull.
Og sko av egyptisk luftkondisjonert lær.
Jeg har alt jeg trenger her. Det er leit.
Som halstørkleet mitt. Det ser ut som silke, men det er metall.
Men utrolig mykt, japansk metall.
- Det der er ikke metall! - Jo, japansk metall!
- Nei, det er ikke japansk engang. - Jeg lover!
Jeg sverger ved min mors død.
- Da tror jeg på det. - Nettopp!
Det er Lena. Prøv å være stille!
Au, hodet mitt! Jeg er helt svimmel.
Vent litt... Politiet er her fortsatt.
- Og Fido? - Jeg forteller senere.
Jeg har lånt en bil, av hus vertinnen min.
- Hun må tro på deg. - Jeg vet hvor nøkkelen er.
Konstabel, alt jeg sier, stemmer. Men man husker nye ting hele tiden.
- Og politifolkene? - De har spurt meg ut.
- Nå prater de med leieboerne. - Jeg ringer når vi er underveis.
- Og Fido? - Jeg forklarer senere.
Har du flasken?
Jeg er fremdeles tørst.
Jeg burde ha forstått det... De gikk fra Chico til meg og til Fido.
Nå er alle Saroyan-brødrene innblandet.
Nå igjen! Det er tredje gangen den stopper.
- Hva med den? - Hvordan skal jeg kunne vite det?
- Vi må dytte den! - Se hvor du kjører!
Se opp! Til høyre!
Dytt!
Pass på, det blir skjevt!
- Virker radioen? - Vi kan se etter.
Når jeg begynner å hate deg merker du det
Når jeg begynner å hate deg tar jeg på meg capsen min
Når du ikke elsker meg mer så ser du det
Når du ikke elsker meg mer skal jeg flette håret mitt
Etter den dagen har hun håret i en knute
Og i all slags vær går han barhodet
- Stopp! - Vi er ikke framme ennå.
- Hva gjør du? - Vi drar hver vår vei.
- Dra hjem igjen og sett igjen bilen. - Se på meg!
Hvis hun hadde latt deg drikke hele flasken, hadde dette gått lettere.
- Ta til venstre ved Patte dOie. - Jeg finner fram. Hva venter du på?
Du vil at hun blir hos deg, men det går ikke.
Takk for skyssen.
- Hei Richard! - Hei!
- Kommer du alene? Jeg hørte en bil. - Jeg fikk skyss.
Vi er litt på defensiven her, for Chico blir forfulgt av noen.
- Men det har han vel sagt. - Når kom han hit?
I ettermiddag. Han var halvdød.
Nå har han det bedre. Han hviler... Han spiste for fire før.
- Er ikke mamma og pappa her? - De bor nede i landsbyen.
- Er du gal? - Jeg liker dem også.
De er snille og sjenerøse, men de er ikke skuddsikre.
- Har det vært noen her? - Nei.
Så vi kom først...
Foren tosk han er, Chico. Han roter det alltid til det for seg.
- Kongen av tosker. - Han var i en håpløs situasjon.
Og han er fortsatt i den, fordi han er en tosk!
Det er ikke hans feil at jeg har drept en fyr.
Vi sitter i klisteret. Først de som har bortført Fido, -
- og så politiet som jager deg. Hva kan jeg si.
- Men det er morsomt å se deg igjen. - I like måte!
- Er det kaffen som brenner? - Helvete! Brent kaffe er ødelagt kaffe.
Det er vanskelig å ikke kunne komme og gå som man vil.
Om morgenen har man ikke lyst til å stå opp, for man er fange i huset.
I begynnelsen lo Chico og jeg av det.
Jeg skal vekke ham og fortelle at du er her.
Er du her?
- Hvordan er det med det blå øyet? - Ingen fare.
- Hva er det der? - Penger som jeg hentet i Paris.
De er nye, nummerert. De er ikke så lett å gi fra seg.
Richard og jeg fant en bank der vi vekslet inn pengene.
En dag da vi gjorde det, kom det to ranere.
Vi begynte å le og sa at de ikke burde rane oss.
De sa at vi kunne dele på fire.
Den anledningen ville vi ikke la gå fra oss, så vi dro av gårde med dem.
Vi hadde tenkt å dra hit og gjemme oss.
Men så vet jeg ikke hva som skjedde i bilen. Mennene begynte å krangle.
De sa at det var for langt, og hva skulle vi opp i fjellene å gjøre?
Så vi dumpet dem og bestemte oss for å ikke dele.
Men da fikk de for seg at de skulle skyte oss. Vi burde ha drept dem.
- Oharlie har drept noen. - Nei.
Helvete. Det er ikke sant!
Det var godt å høre. Nå er du som oss!
Husker du spretterten?
Da de hentet deg i limousinen?
Vidunderbarnet på 14 år. Du skulle til fyren på musikkakademiet.
Til Zeheny. Da vi kjørte i skogen, skjøt dere med spretterten på bilen.
De visste jo ikke hvem dere var.
Men damen med blått hår og briller spurte hvem dere var.
"Hvem? De guttene der?" "Det er ingen gutter. De er dyr."
Hva sa du da?
At de var brødrene mine. Da byttet hun tema.
Hun pratet om musikkakademiet og læreren jeg skulle få.
Hele tiden falt det steiner på bilen. Det var som om dere pratet med meg-
- og sa at jeg ville komme tilbake en dag.
Til dyrene!
Vi er like. Du, jeg, Richard og til og med Fido.
Vi går og legger oss. Nå får Chico holde vakt.
Legg deg, Chico. Jeg har tenkt å røyke.
Jeg legger denne her. Menneskets beste venn.
Du er en morder fra en familie med tyver. Det er ikke noe problem.
Jo, forresten. Denne dårskapen. Hvor har du fått den fra?
Ikke fra mamma og pappa. Den må ha hoppet over en generasjon.
Vi har vel en gal forfar som alltid rotet det til for seg selv.
Man kunne skrive et komisk dikt om det.
Og denne unødvendige pistolen. "Menneskets beste venn."
Du som haterskytevåpen.
- Fido? - Ikke en lyd. Vi tenkte nok feil.
- Vi drar tilbake. - Hva med politiet?
Selvforsvar! Naboene sa det som det var.
Du slapp kniven, men Plyne ville kvele deg, -
- så du stakk ham i armen. En ulykke...
- Og bilen? - Den står der. Kom igjen!
- Jeg kan ikke dra uten å si ifra. - Kommer du tilbake?
Det vet du.
Når jeg begynner å hate deg tar jeg på meg capsen min
Helvete, det snør!
Ikke slik. Du har ødelegger glassene.
Sett dem tilbake forsiktig.
Charlie, den nye servitrisen. Dette er Charlie, pianisten.